Antwone...
Berkley... Du har været derinde i ti minutter nu.
- Hold kæft. - Bare vent, til sergenten ser det.
- Jeg burde sladre om dig. - Flyt dig, stikker.
Der fik jeg dig.
Pas hellere på.
- Problemer? - Ja, for dig, hvis du ikke skrider.
Hvad er det, du har i fjæset?
Hvad siger du nu? Hvad siger du? Du snakker jo hele tiden.
- Hvorfor skal du altid slås? - Slap af.
Korporal Fisher, De er anklaget efter paragraf 128:
Vold mod overordnet underofficer.
- Hvordan stiller De Dem? - Skyldig.
De hævder, at overfaldet på Berkely kom efter en racistisk bemærkning?
- Ja. - Kom De med en racistisk bemærkning?
- Nej, sir. - Giv agt!
Det her er den amerikanske flåde. Jeg finder Dem skyldig.
Vi trækker 200 $ i løn i to måneder, al landlov er inddraget i 45 dage, -
- og 45 dages ekstra tjeneste.
Jeg degraderer Dem fra korporal til menig.
De skal underkastes en psykiatrisk undersøgelse, -
- inden næste togt. Træd af.
- Hvad så? - Jeg skal mentalundersøges.
Skal du på tosseanstalten og åbne dig for psykologen?
MILITÆRHOSPITAL
Menig Fisher?
Denne vej.
- Du har også talt med dr. Williams? - Nej, han talte med mig.
- Er det din kone? - Ja.
Sid ned.
Jeg kan forstå, du kan lide at slås, men det kommer til at koste dig dyrt.
Vil du tale om det? Om det, der er galt?
Fordi jeg har slået en hvid, må der være noget galt med mig?
"Niggeren prøvede at slå sin herre ihjel. Han må være tosset."
Er du ude på at blive hjemsendt? Sådan vil det ende.
Hvis jeg vil ud af flåden, går jeg bare.
- Desertering. - Hvis det er det, det hedder.
- Flygter du altid fra problemerne? - Jeg har ingen.
Hvor kommer du fra?
Hvor voksede du op? Bor dine forældre der stadig?
- Jeg har aldrig haft nogen. - Er de døde?
Jeg har aldrig haft forældre.
Så er du et medicinsk mirakel. Hvor har du boet?
Under en sten.
Okay.
Okay...
Så ses vi igen i næste uge.
Nej. Der er ikke noget i vejen med mig.
Det har du ret i. Vi ses i næste uge.
Du får en tid på vej ud.
På onsdag kl. 14.00.
- Hej. - Walker, Philip Walker.
- Det hed min sidste forfølger. - Taget på fersk gerning.
- Hvor har du været? - De har inddraget min landlov.
- Hvordan er du så kommet herhen? - Jeg kommer lige fra hospitalet.
Jeg er ved at lave en analyse til en kommandørkaptajn.
- Hvad for en analyse? - Jeg må ikke tale om det.
Jeg ville invitere dig til fest.
- Mig? - Ja, dig.
- De har jo inddraget min landlov. - Ja, det sagde du.
Jeg må tilbage.
De begynder sikkert snart at lede efter mig. Vi tales ved.
Pis...
Vi ses, når du får landlov igen.
Ja?
Send ham ind.
Fjern grabberne, mand!
Du fandt ikke herhen i sidste uge, så jeg sendte en eskorte.
Du får mig aldrig til at tale.
Tak.
Vil du ikke tale?
Hør lige her: Det her er mine sager. Jeg har ikke tid til pjat.
Jeg har kun tre konsultationer, -
- inden jeg skal give en indstilling til din chef, som vil smide dig ud.
Du kan godt lad være med at tale, men så tæller besøget ikke.
- Jeg har intet at sige. - Okay.
Så sidder vi her, til du får det. Jeg har travlt. Mig gør det ikke noget.
Heller ikke mig. Hvad med arresten? Send mig derhen.
Der har du arresten.
Tiden er gået. Vi ses næste uge klokken 14.00.
Chips?
- Hvad? - Jeg sagde ikke noget.
- Det syntes jeg. - Jeg rømmede mig bare.
Okay...
- Du er måske ved at blive syg. - Jeg har det fint.
- Det er bare... - Hvad?
Det her er spild af tid.
- Spild af tid. - Det var da trist at høre, Antwone.
Hvad skal jeg sige?
Det er ikke mig, der bestemmer. Du skal sige det, du vil.
- Kunne du starte med et spørgsmål? - Jo.
Du sagde, du havde boet under en sten.
Det var bare det første, der faldt mig ind.
- Hvad tror du, det betyder? - Det kan betyde...
At du føler dig presset.
At der er noget, der tynger dig. Du er ensom.
- Du har ingen forældre. - Jeg har haft forældre.
- Kun tre besøg? - Nemlig.
Min far hed Edward.
- Du kendte ham altså? - Nej. Jeg kender kun hans fornavn.
- Ved du, hvor han er? - Ja.
Han opsøgte sin ekskæreste. De kom op at skændes, og hun slog ham ihjel.
- Hvor er din mor? - Bag tremmer.
- Jeg blev født to måneder senere. - Hvorfor sad hun inde?
- Jeg ved kun det, jeg har fortalt. - Så du kom under børneforsorgen?
Jeg kom på børnehjem.
Det skulle være, til min mor blev løsladt og hentede mig.
Men hun kom aldrig. Jeg var der i to år.
Hvordan føles det?
- Det ved jeg ikke. - Du må da have tænkt over det.
Hvordan føltes det?
- Som regnvejrsdage. - Regnvejrsdage... Hvorfor?
Det regner meget i Cleveland.
Ikke hele tiden, men for et barn, der vil ud at lege, -
- er det, som om det regner hver dag.
Børn forventer, at det regner nogle gange.
Men for et barn blev det for meget.
Godt.
- Skal jeg komme igen i næste uge? - Ja.
- Har du prøvet at finde din mor? - Nej.
Vi ses.
- Hvordan er det gået i dag? - Ikke værre end normalt.
Tomaterne er fra haven.
De er meget bedre end i fjor.
Jeg har ikke grønne fingre... Måske er jeg ved at lære det.
Tomaterne er meget lækre.
Jeg kan ikke noget astrologi! Jeg kan ikke noget zoologi!
Men én ting ved jeg:
Jesus!
Da jeg var to, kom jeg i pleje hos familien Tate.
Pastor Tate var en ildspyende prædikant med egen kirke.
Menigheden var lille: Mrs. Tate, kusine Nadine, mine plejebrødre.
Keith, der var halvt hvid, Dwight og mig.
Tre gudstjenester hver søndag.
Bibellæsning tirsdag, ungdomsgruppe torsdag og kor fredag.
Hvis vi blev opfyldt af Helligånden foran mrs. Tate, -
- fik vi vaniljevafler. Vi lod os opfylde hver eneste søndag.
Halleluja! Halleluja!
Halleluja, halleluja, halleluja, halleluja!
Kom nu!
Pastor Tate brød sig ikke om Dwight. Sagde, han havde for meget stolthed.
Han bankede det ud af ham. Nogle gange bankede han ham halvt ihjel.
- Slog han dig? - Nej. Han havde vist ondt af mig.
Jeg kunne lide ham for det, men jeg skammede mig over ham.
Og mrs. Tate?
Ja?
Jeg ved ikke, hvem af jer uduelige niggere, der har svinet væggene til.
Men han skal få, skal han.
Jeg tog jer ind, da jeres uduelige mødre ikke ville.
Skal det her være takken?
Utaknemmelige niggere.
Nu ved jeg, det var den rigtige.
Hun pralede med...
...at hun havde slået mig bevidstløs.
Hun truede med at gøre det igen.
Men hun gjorde det aldrig.
- Hvorfor ikke, tror du? - Måske blev hun bange.
Men hun fandt andre måder at plage mig på.
- Nå, så du kan lide ild? - Nej, jeg kan ej...!
Hold dig -
- fra de ting, der ikke er dine.
- Hører du? Hører du? - Ja, mammi.
- Hører du? - Ja...!
Dumme nigger.
Jeg gjorde alt for at få hende til at synes om mig, men det duede aldrig.
- Var du det yngste fosterbarn? - Nej. Dwight var yngst.
Jeg var i midten. Keith var ældst.
Mrs. Tate satte os op mod hinanden, så vi begyndte at hade hinanden.
Men inderst inde hadede vi nok os selv.
- Hvad mener du? - Keith var halvt hvid.
Han havde et godt hår, og vores var dårligt.
Keith var bedre end os, fordi hans far var hvid.
Jeg ønskede, jeg var Keith, men han blev også kaldt nigger.
Hun sagde næsten aldrig vores navne. Hun kaldte os nigger så tit, -
- at vi kunne høre på tonefaldet, hvem hun talte til.
- Hvad blev der af Dwight og Keith? - Dwight sidder i fængsel.
Keith kom til sin mor. Han blev voldtaget af en af hendes fyre.
- Har du været udsat for det samme? - Nej.
Aha...
Var mrs. Tate...
- Var hun aldrig sød ved jer? - Det skete.
Hun kunne fortælle sine venner, at vi var søde, og at hun var stolt af os.
- Så var det hyggetid. - Hyggetid?
Til sidst kunne jeg mærke på lugten, hvad slags dag det blev.
- Hvordan det? - Hvis der lugtede af majs og æg...
Eller damp fra fortovet, som hun spulede, så skulle jeg passe på.
Hvis der lugtede af pandekager, var alt i orden.
- Lavede hun tit pandekager? - Nej.
- Jeg kan godt udskyde den næste. - Nej.
- Slim? - Hvad?
- Skal du hjem, når du får landlov? - Ja da.
Jeg bliver som en vampyr, der kommer til byen med sin kiste.
- Et leje, inden jeg skal lege. - Nu er jeg ikke med...
- Hold kæft. Vi prøver at sove. - Hold nu kæft.
- Hvornår skal du hjem, fedesen? - Når din mor betaler billetten.
Hvornår skal du hjem, Fish?
Fish?
Fish!
I nat drømte jeg om Jesse.
- Hvem? - Min bedste ven.
Når jeg ikke var hjemme, var jeg ude med Jesse... Af tre grunde:
- Som min ven bankede han mig ikke. - Se, Jesse, jeg har fem!
- Og han bankede mig ikke. - Jeg har tre.
- Og så kunne jeg godt lide ham. - Kom med dem.
- Vi drev Kenny til vanvid. - Nu skal Kenny få.
Jeg var for Kenny, hvad Jesse var for mig.
- Må jeg se? - Hvor er Jesse?
Hold op! Få dem ud!
- Hvad er der i vejen? - Husk at skrive!
Mrs. Tate hadede Jesse. Endnu mere hadede hun at se os sammen.
Men hun kunne ikke skille os ad. Jeg blev glad, da hun smed mig ud.
Twonny!
Den bølle til Jesse har ringet. Han sagde, I skulle i biografen.
Det er djævelens blændværk.
Hvem har sagt, du måtte gå i biografen?
- Og pengene, har du stjålet dem? - Nej, jeg har jo revet græsplæner.
Det er typisk dig at stjæle. Kom med dem.
Kom med pengene, sagde jeg.
Du ved jo alligevel ikke, hvad du skal gøre af dem.
Hvorfor skal du altid lave brok?
Brok? Brok?
- Hvor lærer du de smarte ord? - Det er da ikke smart.
- Du skal ikke være næsvis! - Det er jeg heller ikke.
Det var sidste gang, du har slået mig. Det er slut!
Gode Gud! Du skal forsvinde.
Hvem tror du, vil have dig?
Ingen vil have sådan en retarderet nigger.
Ikke engang din forbandede mor.
Kom med min sko.
Det må have været rart at tage skoen fra hende.
Jeg havde lyst til at slå hende, men jeg tog det bare roligt.
- Hvorfor? - Det ved jeg ikke.
Jeg er glad for, at du gjorde det.
Hvordan føltes det?
Som om jeg havde vundet en præmie. Men jeg blev også bange.
For første gang følte jeg mig stærkere end hende. Det var en overraskelse.
- Og Jesse? - Vi mistede forbindelsen.
Det kan være godt at forstå folk som mr. Og mrs. Tates mentalitet.
Den hedder "The Slave Community".
Skal jeg forstå, at jeg fik bank?
Det hænger delvis sammen med den måde, slaverne blev behandlet på -
- og selv udsatte deres børn for generation efter generation, -
- helt frem til mr. Og mrs. Tate.
Det lyder som en undskyldning. Jeg var lille.
- Forsvarer du dem? - Nej, det, de gjorde, var forkert.
Vi har alle et valg. Men det her handler om dig.
Du har svært ved at håndtere din vrede. Du har ret til at være vred.
Men du skal også lære at bruge din vrede konstruktivt.
I stedet for at slås kan du gå i motionscenteret.
Brug vreden til at blive et bedre menneske.
Du siger, du læser japansk? Så er du på rette spor.
Skal vi tale om bogen i næste uge?
Der er desværre kun tre besøg.
Jeg vil foreslå, at du får en chance til. Du vil gerne blive, ikke?
- Jo. - Godt, så hold dig i skindet.
Antwone!
- Hvordan går det? - Godt.
- Det virker ikke sådan. - Jeg har det godt nok.
- Arbejder du stadig på analysen? - Nej, jeg skød bare genvej.
- Hvor skal du hen? - Ingen steder.
Vi ses.
- Du snakker altid om folks mødre. - Nej, vi snakker om din mor.
Fish! Du kommer sikkert ikke op at slås med flere hvide på båden.
Det er ikke nogen båd. Det er et fartøj.
"Det er et fartøj." Hvem har lukket dig ind i flåden, bonderøv?
Fish! Hvad er det, du læser?
Må jeg se omslaget? "The Slave Community".
Hvorfor læser du det lort?
Det er ikke noget slaveskib. Og slaveriet er afskaffet.
Næppe, som du fiser rundt og stepper. Du kunne lige så godt være hvid.
Hvorfor skal du altid plapre løs?
- Det rager ikke dig, hvad jeg laver. - Pas på...
Vil du være sort eller hvid? Bestem dig. Hvad vil du?
Nå?
Hold så op!
Tak.
Hvem er det så?
Nå, sendte De ham så i motionscenteret?
For at tæske på sandsække? Det er den rette medicin.
Hvorfor er du her?
Føler du dig presset? Er der noget, der tynger dig? Spyt ud!
Få hellere lidt fart på. Du får kun tre besøg.
Hvad glor I på? Hvad glor du på? Har du det skidt?
Vil du helbredes? Vil du helbredes? Vil du?
Kom igen, når den gode doktor Davenport udøver håndspålægning.
Eller også har en bog med svar på alle jeres problemer og spørgsmål.
Ikke sandt?
Kom med ind på mit kontor.
- Er du færdig? - Jeg var kun lige startet.
Bare så du ved det: Du tiltaler en overordnet.
- Er det forstået? - Ja, det var en fejl.
Altså at tale med dig.
- Hvad? - Tre besøg? Sådan er reglerne.
Hvad så bagefter, kommandørkaptajn? For jeg ved ikke, hvad jeg skal gøre.
Jeg ved ikke, hvad jeg skal gøre.
Træt?
Hvordan har du haft det i dag?
Sejt, men jeg klager ikke.
Du skal ikke vente oppe. Jeg skal arbejde.
Det ved jeg.
Godnat.
- Det bliver rart at komme i land. - Jeg holder mig i skindet fra nu af.
- Skal I have noget med fra biksen? - Du er mere der end om bord.
Det var bare for sjov. Tag en Snickers og en sandwich med.
- Hvad laver du her? - Jeg var i området og så skibet.
Du så tilfældigvis skibet ved kajen?
Du kan komme igen næste onsdag.
- Hvis du altså vil fortsætte. - Jeg må lige tjekke min kalender.
- Godt. Men lad mig få besked. - Ja.
- Cheryl! - Hej.
- Hvad så? Har du lige fået fri? - Ja.
- Er du sur? - Hvorfor skulle jeg være sur?
- Undskyld. - Det er i orden.
- Må du gå i land igen? - Ja.
Så du kan godt nu? Skal vi lave noget nu? Jeg har fri.
Nej, jeg skal mødes med en. Vi skal mødes lige om lidt.
- Hvad hedder hun? - Nej, sådan er det ikke.
- Hvad med i morgen? - Hvad med i overmorgen?
- Onsdag aften. Det passer bedre. - Okay.
Mød mig i entreen på kasernen klokken 17.00.
Fint.
Så ses vi klokken 17.00.
Det er en aftale.
- Slut? Må jeg spørge om noget? - Selvfølgelig.
Tror du, at man kan have problemer hele livet og så ændre sig?
- Tror du, man kan ændre sig? - Ja, hvorfor?
- Ikke for noget særligt. - Vil du have noget at drikke?
Når man møder en, du ved, og man har problemer...
Hvem er det? Hvad hedder hun?
- Cheryl. Hun arbejder i biksen. - Godt. Hold det inden for flåden.
Hvad så?
Så...
- Har du talt med hende? - Ja.
Ja. Men tungen slår knuder.
Alle er usikre i starten. Alle, Antwone. Tro mig.
- Selv dig? - Ja. Alle. Hvad så?
Vi skal ud i aften. Det skulle have været for et par dage siden...
Men jeg ville samle tankerne, se tiden an... og tale med dig først.
Godt.
- Hvad skal jeg så gøre? - Er hun sød?
Det er tydeligt, at du kan lide hende. Så gå ud med hende.
Det kan hjælpe folk til at slappe af, hvis man spiller situationen igennem.
- Hvad mener du? - Du er dig selv, og jeg er Cheryl.
Jeg stiller nogle spørgsmål, og vi taler lidt sammen.
- Nå, så du skal spille Cheryl? - Ja, det er jeg mand nok til.
Godt... Du begynder.
- Nej... - Så begynder jeg.
- Hvordan går det? - Fint.
Godt... Hvor skal vi hen?
Ud.
Der kan du selv se...
- Er du også sulten? - Jeg kan da godt spise noget...
Du har intet at være bange for. Du får mit nummer.
Du skal bare ringe, hvis der er noget. Når som helst.
Mor dig godt og slå på tråden.
Tingene kan eskalere.
- Hvordan? - For mig endte det med ægteskab.
- Her snakker vi ikke ægteskab. - Smut med dig. Og mor dig godt.
Okay? Vi ses.
Ingen eskalering...!
- Værsgo. - Tak.
- Hvad er det? - Cappuccino med is.
- Kan du lide det? - For seks dollars?
Det er da lige meget.
Så godt, som vi tjener. Det var derfor, jeg gik ind i flåden.
For at se verden og blive rig. Jeg svømmer i penge.
Kom så med den rigtige grund.
- Ærligt? - Ja.
Tja...
Min far var i flåden under Vietnamkrigen.
Hans sønner skulle vokse op og gå ind i flåden, som han selv havde gjort.
Han fik bare aldrig nogen sønner.
- Så du...? - Ja.
Men jeg fortryder ikke.
Selv om jeg så hadede flåden, og det gør jeg ikke, -
- var det det værd bare for at se ham lyse op, når han ser mig i uniform.
- I må være tæt på hinanden. - Ja, det er vi.
- Skal du også hjem til Thanksgiving? - Ja.
- Er du også sulten? - Jeg kan da godt spise noget.
Hvad er der?
- Ikke noget? - Hvad? Er du sikker?
Du skulle have bestilt noget.
Det er sundt med grøntsager.
Smag.
Det er lavet på forskellige slags kål.
Væmmelig-kål.
Ad...
Så slemt er det da ikke.
Nå...
Hvad vil du lave? Altså, hvad vil du arbejde med?
- Hvad vil du være? - Hvad jeg vil være?
Jeg vil godt være lærer.
- Min mor var lærer. - Var hun?
Lærer... Det er et betydningsfuldt job.
Man lærer børnene ting.
- Du ville være en fremragende lærer. - Synes du? Tak.
Jeg synes...
Jeg synes, du er smuk.
Tak.
- Hvad er der? - Det er bare morsomt...
Sødt, mener jeg, det, du gør med munden, når du smiler.
Den ene mundvig går højere op end den anden.
Det er sødt.
Du skal ikke skjule det. Smil noget mere. Det er sundt.
Så er vi her.
- Har du hygget dig? - Ja, meget. Tak.
Godnat.
- Hvad var det? - Japansk.
"Det var en stor fornøjelse at tilbringe aftenen med dig."
- Hvor smukt. - Tak.
Hvordan siger man: "Vi kan måske gøre det igen."
Aner det ikke.
- Find ud af det. - Det skal jeg nok.
Godnat.
- Godnat. - Godnat.
Jeg kyssede hende...!
Men detaljerne holder jeg for mig selv. Sådan er det bare.
Jeg respekterer min pige. Bland dig uden om.
Jeg lignede en pizza i den.
Hej.
- Hvad laver du? - Ordner. De hober sig op.
- Skrot det, så bliver bunken mindre. - Stil dig op i køen.
Det kan jeg godt huske. Bare smid det ud.
Jamen...
- Det er en evighed siden. - Ikke for mig.
Må jeg se?
Hvad er der?
Hvor længe vil du ignorere mig?
Hvad snakker du om? Vi havde det lige så hyggeligt.
Vil du bare lade, som om du ikke forstår det?
Det gør jeg ikke.
- Jo, du gør. - Jeg er sulten...
Sig noget...!
Jerome!
Hun kyssede mig.
Jeg pressede overhovedet ikke. Det var nok med lidt japansk.
- Hør nu her, matros Fisher... - Jeg måtte bare fortælle det.
Hej. Undskyld, jeg sådan forstyrrer.
- Det her er højst ureglementeret. - Men vi skal snart til Mexico.
Hun forsvinder ikke.
Hvis hun er halvt så meget på, som du er, garanterer jeg det.
- Så jeg skal bare tage det roligt? - Nemlig.
- Det her skal ikke ske igen. - Tak.
- Godnat. - Tak, sir.
- Hvem var det? - En patient.
Han havde været ude med en pige og måtte bare fortælle mig om det.
Lad være med at helbrede ham.
Vis mig så, hvad du kan!
Så, Fish...
Hvis jeg ikke har regnet forkert, mangler vi en pige ved bordet.
Fish har jo fået dame på.
- Hun er i flåden, ikke? - Han skriver til hende uafbrudt.
- Jeg forstår ikke, hvad du siger. - Vel gør du så.
Hun vil i lag med dig.
- Kom! Venga, venga. - Nej tak.
Hvad din pige ikke ved, har hun ikke ondt af.
Op med dig. Hvad er der?
- Lad ham være, Grayson. - Han svarede ikke på mit spørgsmål.
Hvorfor har jeg aldrig set dig sammen med en pige?
Han påstår, han har en pige.
Er der nogen, der har mødt hende? Er der?
Det er ikke dig, skatter.
Han er nemlig jomfru. Han har aldrig været i sukkerdåsen.
Skråt op, Grayson. Du hørte mig godt.
Skråt op? Alle de kvinder, og så vil du have mig?
Der kan I selv se. Jeg er bekymret for dig, Fish.
Se dig omkring. Hvorfor vil du ikke have en kvinde?
Bøsserøv.
Så går det løs igen.
Væk!
Davenport.
Hvornår lander flyet?
Godt. Nej, jeg forstår.
Jeg forstår. Men lad mig tale med ham først. Tak.
Var du ikke færdig med at slås?
Jeg har fået rapporten.
Skal vi begynde med begyndelsen?
Du er nødt til at tale med mig.
Jeg er den eneste, du har.
Jeg prøver at ordne det med din chef.
Jeg ved ikke, hvad jeg skal sige.
De var efter mig. Provokerede. Jeg kunne ikke klare det.
Hvordan?
De...
De drillede...
Med hvad?
Med mig... og kvinder.
Jeg kunne ikke klare det.
Hvad drillede de med?
At jeg er jomfru.
- Er du det? - Hvem ved? Måske.
Hvorfor har du ikke været sammen med en kvinde?
Tænk over det.
Der må være en grund. Du ser godt ud. Du må have haft chancen.
Måske er du til mænd. Eller er ligeglad med sex.
Jeg tænker ikke på andet end sex.
Så er vi tilbage, hvor vi startede.
Hvorfor har du aldrig været sammen med en kvinde?
- Det har jeg. - Godt.
Hvornår?
- Hvornår? - Da jeg var yngre. Vi kyssede.
Hvordan var det?
Jeg afskyede det. Det var skrækkeligt.
- Hvorfor? - Jeg kastede op.
Hvorfor?
- Hvorfor? - Fordi...
Hun stak tungen ind i munden på mig. Det gjorde hun altid.
- Det er min mor. - Du sagde jo, det var den anden.
- Jeg har ombestemt mig. - Det må man ikke. Hun er min mor.
Nigger!
Hun kalder på dig. Jeg kommer, mammi!
- Dwight, Keith! - Ja, mammi, nu kommer jeg.
Kom så herned. Jeg har jo sagt, I ikke må grise jer til.
Nadine! Vi skal ned på socialkontoret.
- Du bliver her med Nadine. - Ja, mammi.
Twonny? Hvad kigger du på?
Hvad kigger du på?
Sådan...
Giv mig et kys.
Nedenunder med dig.
Hvad sagde jeg? Ned i kælderen og af med bukserne.
Skynd dig lidt. Knap dem op. Fart på.
Kom så!
Træk dem ned. Du hørte, hvad jeg sagde: Helt ned.
Kom. Tættere på. Du skal ikke være bange.
Rør ved mig. Jeg ved, du har lyst.
Sådan... Kys mig.
Kys mig så.
Giv mig et kys, skat.
- Antwone! - Jeg sladrer!
Hvad så? Går det godt?
Kom ind.
Hvordan går det?
Gjorde hun det igen?
Slog hun dig også?
Du kan blive her. Jeg passer på dig. Nu skal du få en skjorte.
Hun fik mig til at gøre ting...
Jeg var kun en lille dreng.
Hvis jeg sagde nej, slog hun mig.
- Og kun Jesse vidste det? - Ja.
Hun er den eneste kvinde, jeg har set nøgen.
Jeg er næsten 25.
Jeg har aldrig gjort det. Det er pinligt.
Det er ikke til at holde ud.
- Ja? Hvad drejer det sig om? - Goddag. Matros Fisher.
Antwone Fisher, frue. Jeg skulle mødes her med kommandørkaptajnen.
Han er ikke kommet hjem endnu, men...
Kom ind. Du kan vente her.
- Vil du have lidt cider? - Ja tak.
Har De travlt med Thanksgiving, frue?
Drop dit "frue". Sig Berta.
- Skal du hjem i ferien? - Nej, men skibskokken laver festmad.
- Det lyder da dejligt. Værsgo. - Mange tak.
Du var det første, jeg lagde mærke til på hans kontor.
Et billede af dig. Jeg syntes, du havde et sødt ansigt.
Måske var han ikke så dum endda.
- Er du klar? - Ja.
- Det var hyggeligt at møde dig. - I lige måde.
- Jeg prøvede bare at være venlig. - Hvad med at være venlig om bord?
Sæt dig ned.
Fint hus.
Fortæl om den dag, du flyttede ud af dit hus.
- Fortæl om, da du blev smidt ud. - Det var tilbage til børnehjemmet.
De sagde, jeg skulle udvikle mine sociale færdigheder.
Ingen ville adoptere teenagedrenge.
Jeg kom på opdragelsesanstalt. Der fik jeg mine udmærkede færdigheder.
- Hvad skete der så? - Jeg måtte klare mig selv.
En socialarbejder fulgte mig til et herberg.
Hun gav mig 67 dollars, og så sagde hun farvel.
- Hvor længe boede du der? - Til næste dag.
Så sov jeg i parker, indtil jeg kom her.
- Hjem til mig? - Nej, til jeg gik ind i flåden.
Det er Antwone Fishers historie.
Godt.
Det var det. Og lad være med at tale med min kone igen.
Forstået.
Matros Fisher! Kom her.
- Hvad nu? - Ingen snak! Kom så her.
Du må hellere passe på.
- Jeg har ikke gjort noget. - Ikke? Har du ikke gjort noget?
Konen inviterer dig til Thanksgiving. Hun synes, du er charmerende.
Hvor kan hun have fået det indtryk fra? Se på mig, når jeg taler til dig.
- Hun kan vel lide rare mennesker. - På torsdag, Thanksgiving hos mig.
Med min familie. Klokken 14.00. Kom til tiden. Og forsvind så.
Hvor er her dejligt. Hvordan har du fundet det?
Det er et fyr, og jeg er sømand. Det fandt mig.
Dummernik. Kommer du her tit?
Nogle gange tager jeg herud for at tænke eller løse problemer.
Jeg forstår godt, hvad du mener.
Nå, men... Må jeg være ærlig?
Ja.
Kan du huske, da...
...jeg sagde, jeg var...
- At jeg arbejdede på en analyse? - Ja.
- Jeg løj. - Det ved jeg godt.
- Ved du det? - Ja. Du går til psykiater, ikke?
- Du vidste det...! - Det var ikke svært at regne ud.
- Vil du sige, jeg er tosset? - Nej.
Nå...?
Jeg forstår godt, hvis du vil slippe for mig.
- Du er ikke alene om at gå i terapi. - Gør du?
Min far er jo Vietnamveteran. Han har gjort det.
Det gik vist godt.
Hvorfor går du til psykiater?
Jeg havde problemer, inden jeg kom i flåden.
- Jeg skammede mig. - Over hvad?
Over at ingen ville have mig.
Og...
Jeg havde ingen forældre.
Jeg turde ikke engang tale med dig.
Vil du tro på, at jeg var for genert til at tale med dig?
- Nej. - Jo.
- Indtil jeg så, du fulgte efter mig. - Det gjorde jeg da ikke...!
Hvis jeg kan hjælpe med noget, skal du bare sige til.
- Det gør du allerede. - Hvordan?
Du er den, du er.
"Glædelig Thanksgiving."
"God ferie, sir."
"God ferie, frue."
Jeg ved det godt.
Jeg skal sige Berta.
"Kom ind."
"Hej. Jeg hedder Antwone. Jeg..."
"Ja, jeg er sulten. Jeg kan da godt spise noget."
- Klokken 14.00. Du kommer for sent. - Jeg købte lidt cider på vejen.
Kom ind. Vi skulle lige til at bede bordbøn.
Det er Antwone, og det er min familie.
Min mor Johnny Mae. Min svoger Duke.
Min far Howard. Min søster Gwen -
- og hendes fuldvoksne datter.
- Vil du sidde ved siden af hende? - Gwen...! Sæt dig ved siden af mig.
- Vil du føre an i bordbønnen? - Tag hinanden i hænderne.
Sænk hovedet.
Vor himmelske fader, vi påkalder dig på vore bare knæ, -
- så ydmyge vi kan.
Vi er taknemmelige for, at familien er samlet.
Vi takker dig for vores gode helbred og for vore venner, der gæster os.
Vi beder også for fred i verden og i vore liv. Amen.
Nej, hvor skal det blive godt.
- Værsgo. - Tak.
- Mere kalkun, skatter? - Ingen falsk beskedenhed.
- Især ikke ved bordet. - Hold nu op, far.
Hvad så? Bare lang til, maden er gratis.
Howard...!
Jeg var i hæren i krigen. Du var ikke engang født dengang.
Jeg fejrede Thanksgiving i Europa.
Hold da op, hvor jeg savnede min mors mad.
Lad nu drengen være, Howard. Lad ham spise i fred.
Du skal lade mig være.
Jeg taler bare med knægten. Han savner vel sin familie.
Hvor kommer du fra?
- Cleveland. - Cleveland?
Du savner vel din mors mad?
Undskyld mig.
- Hvor skal han hen? - Det ved jeg da ikke.
- Sådan går det hver eneste gang. - Hvorfor kigger du sådan på mig?
- Han skræmte drengen væk. - Jeg talte bare med ham.
- Går det? - Ja...
Jeg har bare aldrig prøvet en rigtig Thanksgiving.
- Det fik du vist heller ikke her. - Du har en sød familie.
Jeg har taget noget med til dig.
En gave? Er det penge?
Et digt... Jeg kan ikke se uden mine briller. Vil du ikke læse det op?
Jeg vil hellere have, at du gør det.
"Hvem græder for den lille dreng, alene og fortabt?"
"Hvem græder for den lille dreng, der står der, som han er skabt?"
"Hvem græder for den lille dreng, som fældede tårer på puden?"
"Hvem græder for den lille dreng, som var alting foruden?"
"Hvem græder for den lille dreng, der gik i det brændende sand?"
"Hvem græder for den lille dreng, som boede i en mand?"
"Hvem græder for den lille dreng, som kendte alt til smerte?"
"Hvem græder for den lille dreng, der døde af et bristet hjerte?"
"Hvem græder for den lille dreng, -
- som prøvede at tøjle sig?"
"Hvem græder for den lille dreng, der græder inden i mig?"
- Hvem græder for den lille dreng? - Det gør jeg.
Det har jeg altid gjort.
- Det var et smukt digt. - Jeg sagde jo, jeg var god.
Ja, for du er ærlig. Du er mere ærlig end de fleste. Selv i din vrede.
Det eneste, du ikke er ærlig med, er, at du skal finde din egen familie.
- Din biologiske familie. - Det behøver jeg ikke.
- Du ville få mange svar. - Jeg har ingen spørgsmål.
Du er vred, fordi de ikke reddede dig. Måske vidste de det ikke.
- Hvordan kan de ikke have vidst det? - Det må du spørge dem om.
"Overbærenhed med en forseelse." Det er definitionen på tilgivelse.
- Hvorfor skal jeg tilgive? - For at du kan komme videre.
Hvad skal jeg med min familie? Jeg har jo dig.
Jeg tror, han hyggede sig. Antwone. Tror du ikke?
- Det virkede sådan. - Han var så sød ved døren.
Da han sagde farvel.
Han inviterede mig til afslutningen på hans japansk-hold.
- Det ved jeg. - Han inviterede mig sammen med dig.
- Hvad svarede du? - At jeg meget gerne ville med.
Godt...
Tillykke.
- Flot, underofficer Fisher. - Tak.
Det er Cheryl, ikke? En fornøjelse. Jeg har hørt så meget om dig.
- Hvor er din kone? - Hun kunne ikke. Den er fra hende.
"The Philosophy and Opinions of Marcus Garvey". Tak, sir.
Kan vi tale i enrum?
- Er det i orden? - Ja.
Hyggeligt at hilse på dig.
Hallo?
Hvad så?
- Hvordan går det? - Godt.
Ja, det går godt for dig. Du får kun ros af din foresatte.
Du kommer godt ud af det med de andre. Jeg er stolt af dig.
- Vil du opsøge din familie? - Hvorfor?
Det er vigtigt, at du gør det.
Hvad er det, du prøver at sige?
At jeg er stolt af dig, og at du har gjort store fremskridt.
Det har du sagt. Hvad er der i vejen?
Der er ikke noget i vejen.
Det her er svært for mig.
Det er slut med dine besøg. Hør nu her...
- Hvad mener du? - Du må se at komme videre.
Men du og jeg løser jo mine problemer...
Hør nu... Forsvind!
- Ingen bliver. Alle forlader mig. - Folk kommer videre. Det er din tur.
Min mor forlod mig, min far... Jesse, og nu dig.
Vi skulle aldrig have gjort det. Jeg kan høre koklokken endnu.
- Fortæl om... - Han stolede på mig...!
- Hvad skete der med Jesse? - Hold dig fra mig.
Ingen skal tage mere fra mig.
Hvem er det?
Jeg spurgte, hvem det var! Fish...!
Hvad så? Hvordan går det, makker?
- Hold op med det der... - Pas på, du ikke får stryg.
Hvordan går det? Hvor har du holdt hus?
Hvad?
Jeg bor på herberget.
- Nej, hvor bor du rigtigt? - Jeg bor på gaden.
Hvorfor det? Har du ingen steder at tage hen? Hvad med hen til mig?
- Din mor lader mig da ikke bo her. - Hun behøver ikke vide noget.
Hun arbejder, og her er alligevel så mange, at hun ikke ville opdage det.
- Er der noget i køleskabet? - Ja.
- Er du sulten? - Ja. Hold nu op...
Du lugter også, som om du har boet på gaden.
Rolig! Der er ingen, der tager maden fra dig.
Kan du huske, du ikke måtte bruge mrs. Tates creme?
Så du måtte bruge gammel fritureolie. Du lugtede som en grillkylling...!
"Jeg er så sulten...!" Hold kæft, hvor var det sjovt.
Ikke så sjovt, som da din mor jagtede dig med en mursten.
- Det var sjovt. - Jeg har stadig en bule i nakken.
- Du ved, du er min bedste ven... - Hvad er du ude efter?
Må jeg ikke være glad for, at min makker er kommet tilbage?
- Men du skal holde øjnene åbne. - Er der nogen, der er ude efter dig?
Hvorfor det?
Du skal bare holde øjnene åbne. Du er min bedste ven, ikke?
- Hold nu op...! - Vask dig, så vi kan komme ud.
- Jeg var faktisk vild med Brenda. - Hun har tre unger.
Hun er stor som et hus. Det er ikke Brenda med den lækre røv mere.
- Hvordan har din mor det? - Hun er blevet bollet tyk igen.
Bare tag, hvad du vil have.
Hit med gysserne, gamle!
- Jess! - Rolig, Fish! Hold øjnene åbne.
Næste dag var jeg i flåden.
Jeg syntes, Jesse havde været heldig. Jeg misundte ham.
- Hvordan heldig? Han er død. - Han var den eneste, jeg havde.
- Du er vred, fordi han forlod dig? - Ja, lidt...
- Hvordan var han heldig? - Fordi han ikke behøver slås mere.
Det gør du heller ikke.
- Du tror altså, jeg klarer den? - Du har klaret den. Hvad synes du?
I en anden tid og på et andet sted kunne jeg have været konge.
Når du finder din familie, skal du kontakte mig.
Jeg vil høre det hele.
Javel, sir.
Jeg holder af dig, knægt.
I lige måde.
- Hvem er det? - Gæt.
- Antwone...! - Nej, Philip Walker, din forfølger.
Hvad så?
Jeg skal på orlov.
- Hvornår? - Når du kan komme med.
- Mener du det? - Ja.
Jeg er lige kommet tilbage. Jeg får ikke mere i år.
Kan du ikke få tjenestefrihed? Sig, en af dine nærmeste har brug for dig.
Jeg vil virkelig gerne have dig med.
Jeg har to åbne billetter.
Til Cleveland? Vil du prøve at finde dem?
Ja, jeg er nødt til at finde dem. Men ikke uden din hjælp.
Jeg skal prøve.
Piger med lys hud blev hurtigst bortadopteret.
Så lyshudede drenge og så de mørkhudede piger.
Til sidst kom de mørkhudede drenge.
Beklager. Alle journaler ligger hos de sociale myndigheder.
WILLIS Født 22-10-1990 Søger fast familie. Dygtig i skolen.
Seneste kontakt med Deres mor?
Jeg var to måneder gammel.
- Og med faderen? - Aldrig.
- Hvor er De født? - I Ohios kvindefængsel.
Et øjeblik.
De skal lige skrive under.
- Held og lykke. - Tak.
Der står ikke noget.
- Du kan spørge din plejemor. - Mrs. Tate? Jeg...
Jeg skal ikke der tilbage.
Måske ved hun noget om din familie.
Nej...
Jeg har aldrig prøvet det.
Kom med.
Hvis du er sælger, kan du godt skride.
- Er det dig, Antwone? Kom, skat. - Rør mig ikke! Ja, det er mig.
Jeg er voksen nu.
Jeg vil godt tale med mrs. Tate.
- Vil du ikke indenfor? - Nej. Vil du godt hente hende.
- Twonny er her. - Du alfredsens...! Hvor er drengen?
Giv mig et kram, nigger!
Nigger... Ved du ikke, hvordan man opfører sig?
Jeg vil bare høre, hvad du kan fortælle om min rigtige famille.
- Dem ved jeg ikke noget om. - Et navn? Et telefonnummer?
Jeg ved ingenting, sagde jeg jo. Kom nu ind.
Jeg kan huske det hele. Det hele!
Du gjorde ikke andet end at slå mig!
Og dig! Jeg var kun seks år gammel!
- Hør så her! - Nej, I skal høre!
Du skal høre på mig. Nu er det mig, der taler. Er det forstået?
Det spillede ingen rolle, hvad du gjorde. Du kunne ikke knække mig.
Jeg står stadig oprejst. Jeg er stadig stærk.
Og det vil jeg altid være.
Antwone...
Elkins.
Din far hed Edward Elkins.
Hvis du tager forstæderne, tager jeg Akron og Cleveland.
Ja, 1976.
Hej. Jeg søger Edward Elkins' familie.
Edward Elkins.
Hallo? Jeg leder efter...
Nej, Ed-ward!
- E-D-W-A-R-D. - Nemlig. Edward.
- Hvad? Jeg taler tydeligt. Du... - Nå, men tak alligevel.
Jeg søger Edward Elkins' familie. Det kunne du da have sagt fra starten.
Vi er fra Californien.
Ja, der er dejligt.
De skal have tak for hjælpen. Tak. Farvel.
Hvordan går det?
- Hvad har du der? - Kinesisk.
- Hallo? - Hallo.
Jeg leder efter Edward Elkins ' familie.
Hvem er det, der ringer om Edward.
Mit navn er Antwone Fisher. Jeg prøver at opspore min familie.
- Edward Elkins har været død længe. - Det ved jeg godt.
Han var min far.
Hvem er det, der ringer midt om natten?
- Hvor har du mit nummer fra? - Telefonbogen.
Jeg har ringet hele dagen. Jeg lyver ikke.
Edward nævnte aldrig... Hvad var det, du hed?
- Antwone. - Antwone?
Han vidste ikke noget. Min mor var i fængsel.
- Ved du, hvordan han døde? - Han blev myrdet af en kæreste.
Vent... Hvorfor dukker du pludselig op 20 år senere midt om natten?
Det er en lang historie. Jeg er i flåden.
Og jeg skal snart tilbage til Vestkysten.
Du skal besøge mig, inden du rejser. Har du en blyant.
Skriv min adresse ned.
Drexel Avenue 1089.
- Ved du, hvor det er? - Ja.
- Kom forbi i morgen. - Okay. Frue?
- Må jeg tage min kæreste med? - Ja. Det bliver hyggeligt.
Ved du hvad? Hvis Edward var din far, -
- er det din tante, du taler med. Jeg er din faster Annette.
Din fars lillesøster.
- Vi ses i morgen. - Ja. Farvel.
Jeg har fundet dem.
- Jeg har fundet min familie. - Har du?
Skat...
- Jeg ved ikke... Hvad synes I? - Han ligner faktisk Eddie.
- Gør jeg? - På en prik.
Jeg har min fødselsattest med.
Født i 76. Samme år, Edward døde.
Han døde i juni, og jeg er født i august.
Og din mor hedder Eva Mae Fisher?
Eva? Hende kender jeg da. Det er Jess' søster.
- Hvem? Mener du Fish? - Ja, Jess Fisher.
Han hedder Antwone Fisher. Jess' søster hedder Eva Mae. Mae-Mae.
Jeg kan ikke huske nogen Mae-Mae.
Ved du, hvor hun bor?
Du kender hende ikke, vel?
Nej... Nej.
Vil du møde hende?
Ja...
Sikker? For det er hurtigt klaret.
- Ja, jeg er sikker. - Så henter jeg min hat.
Skal jeg gå med?
Nej, bliv du hellere her.
Kom så.
- Du lader ikke noget ske mig, vel? - Nej, det gør jeg ikke, Antwone.
- Hvem er det? - James Elkins, Edwards bror.
Hørte du? Det er James.
- Hvad vil du? - Må vi komme ind.
Davs, Eva.
Kom bare, knægt.
- Hvem er det, Eva? - Johnny.
Nej, det er Antwone Quenton Fisher.
Hvem er Antwone Quenton Fisher?
Det er min førstefødte søn.
Det nytter ikke.
- Vil du blive? - Ja.
Jeg venter i bilen.
- Vil du have noget at spise? - Nej.
Hvorfor hentede du mig aldrig?
Ville du ikke vide, hvor jeg var?
Og hvad jeg lavede? Hvad der var blevet af mig?
Om jeg overhovedet var i live?
Ville du ikke vide det?
Jeg har klaret mig selv. Det har jeg.
Jeg har aldrig haft ballade med politiet.
Jeg har læst i hundredvis af bøger.
Skrevet digte og malet billeder.
Jeg har rejst rundt i verden, og jeg har tjent mit land.
Jeg taler to sprog -
- og er ved at lære et tredje.
Jeg har ingen uægte børn. Jeg har hverken været på stoffer eller røget.
Jeg plejede at drømme om dig.
Om min mor.
Min mor... Om hvordan du var.
Hvordan du så ud, din stemme og dit smil.
Selv din duft.
I alle de år har jeg fantaseret om dig.
Jeg har drømt om dig...! Savnede du mig ikke?
På vej i skole forestillede jeg mig, at du ventede på det næste hjørne.
Når jeg nåede derhen, ville du stå der.
I min fantasi -
- var du der hele tiden. Du kunne bare ikke finde mig.
Så jeg løb hen til det næste hjørne, -
- for der vidste jeg, du ville stå.
Og så...
...købte du is til mig.
Og så tog du mig med hjem.
Jeg er et godt menneske.
Jeg er god.
- Dav med dig! Jeg er onkel Horace. - Flyt dig! Kom, skat.
- Der er han! - Jeg er din faster Eda.
Jeg er din kusine Jeanette!
Og jeg er din faster Anna.
- Min kone T. - Lækre skår!
Jeg er din fætter Eddie. Jeg er opkaldt efter din far. Min bror Ray.
Jeg er din fætter Jason. Hvad så?
Nu må I godt lukke op, drenge.
Velkommen.
Så, så...
Jeg er ikke jomfru mere.
Det glæder mig.
Hvordan går det? Det er dejligt at se dig igen.
- Hvad så? - Jeg tog imod dit råd.
Jeg har fundet min familie og min mor.
Godt. Og?
Jeg tilgiver hende, men om jeg så aldrig så hende igen...
- Javel. - Det er sært ikke at føle noget.
Men jeg gjorde det. Og det har jeg dig at takke for.
- Har du mig at takke? - Ja. Jeg måtte finde hende.
Jeg havde ret, men af de forkerte grunde.
- Det her bliver mellem os, ikke? - Jo.
Min kone og jeg ville have mange børn, men kunne ikke få nogen.
Hun blev sønderknust.
Men jeg vidste, hvad der skulle til. Hun skulle have hjælp.
Jeg sørgede for, at hun fik den bedste psykiater. Ham, jeg gik hos.
Men jeg, den stærke...
Jeg lukkede mig mere og mere inde i mig selv.
Langsomt og stille... Det var min lille hemmelighed.
Indtil en ung mand kom ind på mit kontor -
- og afslørede min lille hemmelighed.
Han fik mig til at se, hvor ynkelig jeg havde været.
Takket være dig er jeg blevet en bedre psykiater.
Og jeg arbejder på at blive en bedre ægtemand.
Du har intet at takke mig for. Det er lige omvendt.
Du er mester. Du har slået alle, der har slået dig.
Jeg hilser dig.
- Sulten? - Jeg kan da godt spise noget.
Så kom.
Til minde om min far Edward Elkins, som jeg aldrig lærte at kende.
Filmen bygger på virkelige hændelser. Nogle personer er opdigtede.
Undertekst: SDI Media Group
[DANISH]